### ECLESIASTUL
SAU PROPOVĂDUITORUL

#### (Isaia 40.6-8. 1 Ioan 2.17. Ioan 4.13. 2 Corinteni 4.18.)

Totul este deșertăciune.

## 1 > 4 6 8 10 12

1Cuvintele Eclesiastului, fiul lui David, împăratul Ierusalimului.

Ecl 1.12;Ecl 7.27;Ecl 12.8-10;

2O, deșertăciune a deșertăciunilor, zice Eclesiastul, o deșertăciune a deșertăciunilor! Totul este deșertăciune.

Ps 39.5-6;Ps 62.9;Ps 144.4;Ecl 12.8;Rom 8.20;

3Ce folos are omul din toată truda pe care și-o dă sub soare?

Ecl 2.22;Ecl 3.9;

4Un neam trece, altul vine, și pământul rămâne veșnic în picioare.

Ps 104.5;Ps 119.90;

5Soarele răsare, apune și aleargă spre locul de unde răsare din nou.

Ps 19.5-6;

6Vântul suflă spre miază-zi, și se întoarce spre miază-noapte; apoi iarăși se întoarce, și începe din nou aceleași rotituri.

Ioan 3.8;

7Toate râurile se varsă în mare, și marea tot nu se umple: ele aleargă necurmat spre locul de unde pornesc, ca iarăși să pornească de acolo.

Iov 38.10;Ps 104.8-9;

8Toate lucrurile sunt într-o necurmată frământare, așa cum nu se poate spune; ochiul nu se mai satură privind, și urechea nu obosește auzind.

Prov 27.20;

9Ce a fost, va mai fi, și ce s-a făcut, se va mai face; nu este nimic nou sub soare.

Ecl 3.15;

10Dacă este vreun lucru despre care s-ar putea spune: "Iată ceva nou!" de mult lucrul acela era și în veacurile dinaintea noastră.

11Nimeni nu-și mai aduce aminte de ce a fost mai înainte; și ce va mai fi, ce se va mai întâmpla mai pe urmă nu va lăsa nici o urmă de aducere aminte la cei ce vor trăi mai târziu.

Deșertăciunea tuturor lucrurilor.

12Eu, Eclesiastul, am fost împărat peste Israel, în Ierusalim.

Ecl 1.1;

13Mi-am pus inima să cercetez și să adâncesc cu înțelepciune tot ce se întâmplă sub ceruri: iată o îndeletnicire plină de trudă, la care supune Dumnezeu pe fiii oamenilor.

Gen 3.19;Ecl 3.10;

14Am văzut tot ce se face sub soare; și iată că totul este deșertăciune și goană după vânt!

15Ce este strâmb, nu se poate îndrepta, și ce lipsește nu poate fi trecut la număr.

Ecl 7.13;

16Am zis în mine însumi: "Iată că am sporit și am întrecut în înțelepciune pe toți cei ce au stăpânit înaintea mea peste Ierusalim, și mintea mea a văzut multă înțelepciune și știință.

1Împ 3.12-13;1Împ 4.30;1Împ 10.7-23;Ecl 2.9;

17Mi-am pus inima să cunosc înțelepciunea, și să cunosc prostia și nebunia. Dar am înțeles că și aceasta este goană după vânt.

Ecl 2.3-12;Ecl 7.23-25;1Tes 5.21;

18Căci unde este multă înțelepciune, este și mult necaz, și cine știe multe, are și multă durere.

Ecl 12.12;

## < 2 > 4 6 8 10 12

1Am zis inimii mele: "Haide! vreau să te încerc cu veselie, și gustă fericirea." Dar iată că și aceasta este o deșertăciune.

Luc 12.19;Isa 50.11;

2Am zis râsului: "Ești o nebunie!" și veseliei: "Ce te înșeli degeaba?"

Prov 14.13;Ecl 7.6;

3Am hotărât în inima mea să-mi înveselesc trupul cu vin, în timp ce inima mă va cârmui cu înțelepciune, și să stărui astfel în nebunie, până voi vedea ce este bine să facă fiii oamenilor sub ceruri, în tot timpul vieții lor.

Ecl 1.17;

4Am făcut lucruri mari: mi-am zidit case, mi-am sădit vii;

5mi-am făcut grădini și livezi de pomi, și am sădit în ele tot felul de pomi roditori.

6Mi-am făcut iazuri, ca să ud dumbrava unde cresc copacii.

7Am cumpărat robi și roabe, și am avut copii de casă; am avut cirezi de boi și turme de oi, mai mult decât toți cei ce fuseseră înainte de mine în Ierusalim.

8Mi-am strâns argint și aur, și bogății ca de împărați și țări. Mi-am adus cântăreți și cântărețe, și desfătarea fiilor oamenilor: o mulțime de femei.

1Împ 9.28;1Împ 10.10;

9Am ajuns mare, mai mare decât toți cei ce erau înaintea mea în Ierusalim. Mi-am păstrat chiar înțelepciunea.

Ecl 1.16;

10Tot ce mi-au poftit ochii, le-am dat; nu mi-am oprit inima de la nici o veselie, ci am lăsat-o să se bucure de toată truda mea, și aceasta mi-a fost partea din toată osteneala mea.

Ecl 3.22;Ecl 5.18;Ecl 9.9;

11Apoi, când m-am uitat cu băgare de seamă la toate lucrările pe care le făcusem cu mâinile mele, și la truda cu care le făcusem, am văzut că în toate este numai deșertăciune și goană după vânt, și că nu este nimic trainic sub soare.

Ecl 1.3-14;

12Atunci mi-am întors privirile spre înțelepciune, prostie și nebunie. - Căci ce va face omul care va veni după împărat? Ceea ce s-a făcut și mai înainte. -

Ecl 1.17;Ecl 7.25;

13Și am văzut, că înțelepciunea este cu atât mai de folos decât nebunia, cu cât este mai de folos lumina decât întunericul;

14înțeleptul își are ochii în cap, iar nebunul umblă în întuneric. Dar am băgat de seamă că și unul și altul au aceeași soartă.

Prov 17.24;Ecl 8.1;Ps 49.10;Ecl 9.2-11;

15Și am zis în inima mea: "Dacă și eu voi avea aceeași soartă ca nebunul, atunci pentru ce am fost mai înțelept?" Și am zis în inima mea: "Și aceasta este o deșertăciune."

16Căci pomenirea înțeleptului nu este mai veșnică decât a nebunului: chiar în zilele următoare totul este uitat. Și apoi și înțeleptul moare, și nebunul!

17Atunci am urât viața căci nu mi-a plăcut ce se face sub soare: totul este deșertăciune și goană după vânt.

18Mi-am urât până și toată munca pe care am făcut-o sub soare, muncă pe care o las omului care vine după mine, ca să se bucure de ea.

Ps 49.10;

19Și cine știe dacă va fi înțelept sau nebun? Și totuși el va fi stăpân pe toată munca mea, pe care am agonisit-o cu trudă și înțelepciune sub soare. Și aceasta este o deșertăciune.

20Am ajuns până acolo că m-a apucat o mare deznădejde de toată munca pe care am făcut-o sub soare.

21Căci este câte un om care a muncit cu înțelepciune, cu pricepere și cu izbândă, și lasă rodul muncii lui unui om care nu s-a ostenit deloc cu ea. Și aceasta este o deșertăciune și un mare rău.

22Căci, drept vorbind, ce folos are omul din toată munca lui și din toată străduința inimii lui, cu care se trudește sub soare?

Ecl 1.3;Ecl 3.9;

23Toate zilele lui sunt pline de durere, și truda lui nu este decât necaz: nici măcar noaptea n-are odihnă inima lui. Și aceasta este o deșertăciune.

Iov 5.7;Iov 14.1;

24Nu este altă fericire pentru om decât să mănânce și să bea, și să-și înveselească sufletul cu ce este bun din agoniseala lui! Dar am văzut că și aceasta vine din mâna lui Dumnezeu.

Ecl 3.12-22;Ecl 5.18;Ecl 8.15;

25Cine, în adevăr, poate să mănânce și să se bucure fără El?

26Căci El dă omului plăcut Lui înțelepciune, știință și bucurie; dar celui păcătos îi dă grija să strângă și s-adune, ca să dea celui plăcut lui Dumnezeu! Și aceasta este o deșertăciune și goană după vânt.

Iov 27.16-17;Prov 28.8;

Orice lucru își are vremea lui.

## 1 < 3 > 6 8 10 12

1Toate își au vremea lor, și fiecare lucru de sub ceruri își are ceasul lui.

Ecl 3.17;Ecl 8.6;

2Nașterea își are vremea ei, și moartea își are vremea ei; săditul își are vremea lui, și smulgerea celor sădite își are vremea ei.

Evr 9.27;

3Uciderea își are vremea ei, și tămăduirea își are vremea ei; dărâmarea își are vremea ei, și zidirea își are vremea ei;

4plânsul își are vremea lui, și râsul își are vremea lui; bocitul își are vremea lui, și jucatul își are vremea lui;

5aruncarea cu pietre își are vremea ei, și strângerea pietrelor își are vremea ei; îmbrățișarea își are vremea ei, și depărtarea de îmbrățișări își are vremea ei;

Ioel 2.16;1Cor 7.5;

6căutarea își are vremea ei, și pierderea își are vremea ei; păstrarea își are vremea ei, și lepădarea își are vremea ei;

7ruptul își are vremea lui, și cusutul își are vremea lui; tăcerea își are vremea ei, și vorbirea își are vremea ei;

Amos 5.13;

8iubitul își are vremea lui, și urâtul își are vremea lui; războiul își are vremea lui, și pacea își are vremea ei.

Luc 14.26;

9Ce folos are cel ce muncește din truda lui?

Ecl 1.3;

10Am văzut la ce îndeletnicire supune Dumnezeu pe fiii oamenilor.

Ecl 1.13;

11Orice lucru El îl face frumos la vremea lui; a pus în inima lor chiar și gândul veșniciei, măcar că omul nu poate cuprinde, de la început până la sfârșit, lucrarea pe care a făcut-o Dumnezeu.

Ecl 8.17;Rom 11.33;

12Am ajuns să cunosc că nu este altă fericire pentru ei decât să se bucure și să trăiască bine în viața lor;

Ecl 3.22;

13dar și faptul că un om mănâncă și bea și duce un trai bun în mijlocul întregii lui munci, este un dar de la Dumnezeu.

Ecl 2.24;

14Am ajuns la cunoștința că tot ce face Dumnezeu dăinuiește în veci, și la ceea ce face El nu mai este nimic de adăugat și nimic de scăzut, și că Dumnezeu face așa pentru ca lumea să se teamă de El.

Iac 1.17;

15Ce este, a mai fost, și ce va fi, a mai fost; și Dumnezeu aduce iarăși înapoi ce a trecut.

Ecl 1.9;

Teme-te de Dumnezeu.

16Am mai văzut sub soare că în locul rânduit pentru judecată domnește nelegiuirea, și că în locul rânduit pentru dreptate este răutate.

Ecl 5.8;

17Atunci am zis în inima mea: "Dumnezeu va judeca și pe cel bun și pe cel rău; căci El a sorocit o vreme pentru orice lucru și pentru orice faptă."

Rom 2.6-8;2Cor 5.10;2Tes 1.6-7;Ecl 3.1;

18Am zis în inima mea că acestea se întâmplă numai pentru oameni, ca să-i încerce Dumnezeu, și ei înșiși să vadă că nu sunt decât niște dobitoace.

19Căci soarta omului și a dobitocului este aceeași; aceeași soartă au amândoi; cum moare unul, așa moare și celălalt, toți au aceeași suflare, și omul nu întrece cu nimic pe dobitoc; căci totul este deșertăciune.

Ps 49.12-20;Ps 73.22;Ecl 2.16;

20Toate merg la un loc; toate au fost făcute din țărână, și toate se întorc în țărână.

Gen 3.19;

21Cine știe dacă suflarea omului se suie în sus, și dacă suflarea dobitocului se pogoară în jos în pământ?

Ecl 12.7;

22Așa că am văzut că nu este nimic mai bun pentru om decât să se înveselească de lucrările lui: aceasta este partea lui. Căci cine-l va face să se bucure de ce va fi după el?

Ecl 3.12;Ecl 2.24;Ecl 5.18;Ecl 11.9;Ecl 2.10;Ecl 6.12;Ecl 8.7;Ecl 10.14;

## 1 2 < 4 > 6 8 10 12

1M-am uitat apoi la toate asupririle care se fac sub soare; și iată că cei apăsați varsă lacrimi, și nu este nimeni să-i mângâie! Ei sunt pradă silniciei asupritorilor lor, și n-are cine să-i mângâie!

Ecl 3.16;Ecl 5.8;

2Și am găsit că morții, care au murit mai înainte, sunt mai fericiți decât cei vii, care sunt încă în viață.

Iov 3.17;

3Dar mai fericit decât amândoi am găsit pe cel ce nu s-a născut încă, fiindcă n-a văzut toate relele care se petrec sub soare.

Iov 3.11-21;Ecl 6.3;

4Am mai văzut că orice muncă și orice iscusință la lucru își are temeiul numai în pizma unuia asupra altuia. Și aceasta este o deșertăciune și goană după vânt.

5Nebunul își încrucișează mâinile, și își mănâncă însăși carnea lui.

Prov 6.10;Prov 24.33;

6Mai bine o mână plină de odihnă, decât amândoi pumnii plini de trudă și goană după vânt.

Prov 15.16-17;Prov 16.8;

7Am mai văzut o altă deșertăciune sub soare.

8Un om este singur singurel, n-are nici fiu, nici frate, și totuși munca lui n-are sfârșit, ochii nu i se satură niciodată de bogății, și nu se gândește: "Pentru cine muncesc eu, și-mi lipsesc sufletul de plăceri?" Și aceasta este o deșertăciune și un lucru rău.

Prov 27.20;1Ioan 2.16;Ps 39.6;

9Mai bine doi decât unul, căci iau o plată cu atât mai bună pentru munca lor.

10Căci, dacă se întâmplă să cadă, se ridică unul pe altul; dar vai de cine este singur, și cade, fără să aibă pe altul care să-l ridice!

11Tot așa, dacă se culcă doi împreună, se încălzesc unul pe altul, dar cum are să se încălzească dacă e singur?

12Și dacă se scoală cineva asupra unuia, doi pot să-i stea împotrivă; și funia împletită în trei nu se rupe ușor.

13Mai bine un copil sărac și înțelept decât un împărat bătrân și fără minte, care nu înțelege că trebuie să se lase îndrumat;

14căci el poate să iasă din temniță ca să domnească, măcar că poate chiar să se fi născut sărac în împărăția celui din urmă.

15Am văzut pe toți cei vii, care umblă sub soare, înconjurând pe copilul, care avea să urmeze după împărat și să domnească în locul lui.

16Fără sfârșit era tot poporul, în fruntea căruia mergea el. Și totuși, cei ce vor veni după el nu se vor bucura de el. Căci și aceasta este o deșertăciune și goană după vânt.

## 1 2 < 5 > 8 10 12

1Păzește-ți piciorul, când intri în Casa lui Dumnezeu, și apropie-te mai bine să asculți, decât să aduci jertfa nebunilor; căci ei nu știu că fac rău cu aceasta.

Ex 3.5;Isa 1.12;1Sam 15.22;Ps 50.8;Prov 15.8;Prov 21.27;Osea 6.6;

2Nu te grăbi să deschizi gura, și să nu-ți rostească inima cuvinte pripite înaintea lui Dumnezeu; căci Dumnezeu este în cer, și tu pe pământ, de aceea să nu spui vorbe multe.

Prov 10.19;Mat 6.7;

3Căci, dacă visurile se nasc din mulțimea grijilor, prostia nebunului se cunoaște din mulțimea cuvintelor.

Prov 10.19;

4Dacă ai făcut o juruință lui Dumnezeu, nu zăbovi s-o împlinești, căci Lui nu-I plac cei fără minte; de aceea împlinește juruința, pe care ai făcut-o.

Num 30.2;Deut 23.21-23;Ps 50.14;Ps 76.11;Ps 66.13-14;

5Mai bine să nu faci nici o juruință, decât să faci o juruință și să n-o împlinești.

Prov 20.25;Fapt 5.4;

6Nu lăsa gura să te bage în păcat, și nu zice înaintea trimisului lui Dumnezeu: "M-am pripit." Pentru ce să Se mânie Dumnezeu din pricina cuvintelor tale, și să nimicească lucrarea mâinilor tale?

1Cor 11.10;

7Căci, dacă este deșertăciune în mulțimea visurilor, nu mai puțin este și în mulțimea vorbelor; de aceea, teme-te de Dumnezeu.

Ecl 12.13;

8Când vezi în țară pe cel sărac năpăstuit și jefuit în numele dreptului și dreptății, să nu te miri de lucrul acesta! Căci peste cel mare veghează altul mai mare, și peste ei toți Cel Prea Înalt.

Ecl 3.16;Ps 12.5;Ps 58.11;Ps 82.1;

9Dar un folos pentru țară în toate privințele, este un împărat prețuit în țară.

10Cine iubește argintul, nu se satură niciodată de argint, și cine iubește bogăția multă, nu trage folos din ea. Și aceasta este o deșertăciune!

11Când se înmulțesc bunătățile, se înmulțesc și cei ce le papă: și ce folos mai are din ele stăpânul lor decât că le vede cu ochii?

12Dulce este somnul lucrătorului, fie că a mâncat mult, fie că a mâncat puțin; dar pe cel bogat nu-l lasă îmbuibarea să doarmă.

13Este un mare rău, pe care l-am văzut sub soare: avuții păstrate spre nefericirea stăpânului lor.

Ecl 6.1;

14Dacă se pierd aceste bogății prin vreo întâmplare nenorocită, și el are un fiu, fiului nu-i rămâne nimic în mâini.

15Cum a ieșit de gol din pântecele mamei sale, din care a venit, așa se întoarce, și nu poate să ia nimic în mână din toată osteneala lui.

Iov 1.21;Ps 49.17;1Tim 6.7;

16Și acesta este un mare rău, anume că se duce cum venise; și ce folos are el că s-a trudit în vânt?

Ecl 1.3;Prov 11.29;

17Ba încă, toată viața lui a mai trebuit să mănânce cu necaz, și a avut multă durere, grijă și supărare.

Ps 127.2;

18Iată ce am văzut: este bine și frumos ca omul să mănânce și să bea, și să trăiască bine în mijlocul muncii lui, cu care se trudește sub soare, în toate zilele vieții lui, pe care i le-a dat Dumnezeu; căci aceasta este partea lui.

Ecl 2.24;Ecl 3.12-22;Ecl 9.7;Ecl 11.9;1Tim 6.17;Ecl 2.10;Ecl 3.22;

19Dar dacă a dat Dumnezeu cuiva avere și bogății, și i-a îngăduit să mănânce din ele, să-și ia partea lui din ele, și să se bucure în mijlocul muncii lui, acesta este un dar de la Dumnezeu.

Ecl 2.24;Ecl 3.13;Ecl 6.2;

20Căci nu se mai gândește mult la scurtimea zilelor vieții lui, de vreme ce Dumnezeu îi umple inima de bucurie.

Averea și cinstea sunt tot deșertăciuni.

## 1 2 4 < 6 > 8 10 12

1Este un rău, pe care l-am văzut sub soare, și care se întâlnește des între oameni.

Ecl 5.13;

2Este, de pildă, un om căruia i-a dat Dumnezeu avere, bogății, și slavă, așa că nu-i lipsește nimic din ce-i dorește sufletul; dar Dumnezeu nu-l lasă să se bucure de ele, ci un străin se bucură de ele: aceasta este o deșertăciune și un rău mare.

Iov 21.10;Ps 17.14;Ps 73.7;Luc 12.20;

3Chiar dacă un om ar avea o sută de copii, și ar trăi mulți ani, - oricât de mult i s-ar mări numărul zilelor anilor lui, dar dacă nu i se satură sufletul de bunătățile agonisite de el, și dacă nici de înmormântare n-are parte, eu zic că o stârpitură este mai fericită decât el.

2Împ 9.35;Isa 14.19-20;Ier 22.19;Iov 3.16;Ps 58.8;Ecl 4.3;

4Căci aceasta din urmă piere odată cu venirea ei, se duce în întuneric, și numele îi rămâne acoperit cu întuneric;

5n-a văzut, nici n-a cunoscut soarele; și de aceea este mai bine de ea decât de omul acela.

6Și de ar trăi chiar de două ori o mie de ani un astfel de om, fără să se bucure de fericire, nu merg toate la un loc?

7Toată truda omului este pentru gura lui, și totuși poftele nu i se împlinesc niciodată.

Prov 16.26;

8Căci ce are înțeleptul mai mult decât nebunul? Ce folos are nenorocitul care știe să se poarte înaintea celor vii?

9Mai bine ce vezi cu ochii decât frământare de pofte neîmplinite: și aceasta este o deșertăciune și goană după vânt.

10Ce este omul, se cunoaște după numele care i s-a dat de mult: se știe că este din pământ, și nu poate să se judece cu cel ce este mai tare decât el.

Iov 9.32;Isa 45.9;Ier 49.19;

11Căci chiar dacă face multă vorbă, care doar înmulțește deșertăciunea, ce folos are omul din ea?

12Căci cine știe ce este bine pentru om în viață, în toate zilele vieții lui de viețuire deșartă, pe care le petrece ca o umbră? Și cine poate să spună omului ce va fi după el sub soare?

Ps 102.11;Ps 109.23;Ps 144.4;Iac 4.14;Ps 39.6;Ecl 8.7;

## 1 2 4 < 7 > 10 12

1Mai mult face un nume bun decât untdelemnul mirositor, și ziua morții decât ziua nașterii.

Prov 15.30;Prov 22.1;

2Mai bine să te duci într-o casă de jale decât să te duci într-o casă de petrecere; căci acolo îți aduci aminte de sfârșitul oricărui om, și cine trăiește, își pune la inimă lucrul acesta.

3Mai bună este întristarea decât râsul; căci prin întristarea feței inima se face mai bună.

2Cor 7.10;

4Inima înțelepților este în casa de jale, iar inima celor fără minte este în casa petrecerii.

5Mai bine să asculți mustrarea înțeleptului decât să asculți la cântecul celor fără minte.

Ps 141.5;Prov 13.18;Prov 15.31-32;

6Căci râsul celor fără minte este ca pârâitul spinilor sub căldare. Și aceasta este o deșertăciune.

Ps 118.12;Ecl 2.2;

7Averea luată prin silă înnebunește pe cel înțelept, și mita strică inima.

Ex 23.8;Deut 16.19;

8Mai bun este sfârșitul unui lucru decât începutul lui; mai bine cel bun la suflet decât cel îngâmfat.

Prov 14.29;

9Nu te grăbi să te mânii în sufletul tău, căci mânia locuiește în sânul nebunilor.

Prov 14.17;Prov 16.32;Iac 1.19;

10Nu zice: "Cum se face că zilele de mai înainte erau mai bune decât acestea?" Căci nu din înțelepciune întrebi așa.

11Înțelepciunea prețuiește cât o moștenire, și chiar mai mult pentru cei ce văd soarele.

Ecl 11.7;

12Căci ocrotire dă și înțelepciunea, ocrotire dă și argintul; dar un folos mai mult al științei este că înțelepciunea ține în viață pe cei ce o au.

13Uită-te cu băgare de seamă la lucrarea lui Dumnezeu: cine poate să îndrepte ce a făcut El strâmb?

Iov 12.14;Ecl 1.15;Isa 14.27;

14În ziua fericirii, fii fericit, și în ziua nenorocirii, gândește-te că Dumnezeu a făcut și pe una și pe cealaltă, pentru ca omul să nu mai poată ști nimic din ce va fi după el.

Ecl 3.4;Deut 28.47;

15Tot felul de lucruri am văzut în zilele deșertăciunii mele. Este câte un om fără prihană, care piere în neprihănirea lui, și este câte un nelegiuit, care o duce mult în răutatea lui.

Ecl 8.14;

16Nu fi prea neprihănit și nu te arăta prea înțelept: pentru ce să te pierzi singur?

Prov 25.16;Rom 12.3;Iov 15.32;Ps 55.23;Prov 10.27;

17Dar nu fi nici peste măsură de rău și nu fi fără minte: pentru ce vrei să mori înainte de vreme?

18Bine este să ții la aceasta, dar nici pe cealaltă să n-o lași din mână; căci cine se teme de Dumnezeu, scapă din toate acestea.

19Înțelepciunea face pe cel înțelept mai tare decât zece viteji, care sunt într-o cetate.

Prov 21.22;Prov 24.5;Ecl 9.16-18;

20Fiindcă pe pământ nu este nici un om fără prihană, care să facă binele fără să păcătuiască.

1Împ 8.46;2Cron 6.36;Prov 20.9;Rom 3.23;1Ioan 1.8;

21Nu lua nici tu seama la toate vorbele care se spun, ca nu cumva s-auzi pe sluga ta vorbindu-te de rău!

22Căci știe inima ta de câte ori ai vorbit și tu de rău pe alții.

23Toate acestea le-am cercetat cu înțelepciune. Am zis: "Mă voi înțelepți." Dar înțelepciunea a rămas departe de mine.

Rom 1.22;

24Cu mult mai departe decât era mai înainte, și ce adâncă! Cine o va putea găsi?

Iov 28.12-20;1Tim 6.16;Rom 11.33;

25M-am apucat și am cercetat toate lucrurile, cu gând să înțeleg, să adâncesc, și să caut înțelepciunea și rostul lucrurilor, și să pricep nebunia răutății și rătăcirea prostiei.

Ecl 1.17;Ecl 2.12;

26Și am găsit că mai amară decât moartea este femeia, a cărei inimă este o cursă și un laț, și ale cărei mâini sunt niște lanțuri; cel plăcut lui Dumnezeu scapă de ea, dar cel păcătos este prins de ea.

Prov 5.3-4;Prov 22.14;

27Iată ce am găsit, zice Eclesiastul, cercetând lucrurile unul câte unul, ca să le pătrund rostul;

Ecl 1.1-2;

28iată ce-mi caută și acum sufletul, și n-am găsit. Din o mie am găsit un om: dar o femeie n-am găsit în toate acestea.

Iov 33.23;Ps 12.1;

29Numai, iată ce am găsit: că Dumnezeu a făcut pe oameni fără prihană, dar ei umblă cu multe șiretenii.

Gen 1.27;Gen 3.6-7;

## 1 2 4 6 < 8 > 10 12

1Cine este ca cel înțelept, și cine pricepe rostul lucrurilor? Înțelepciunea omului îi luminează fața, și asprimea feței i se schimbă.

Prov 4.8-9;Prov 17.24;Fapt 6.15;Deut 28.50;

2Eu îți spun: "Păzește poruncile împăratului, din pricina jurământului, făcut înaintea lui Dumnezeu.

1Cron 29.24;Ezec 17.18;Rom 13.5;

3Nu te grăbi să pleci dinaintea lui, și nu stărui într-un lucru rău: căci el poate face tot ce vrea,

Ecl 10.4;

4pentru că vorba împăratului are putere. Cine poate zice: "Ce faci?"

Iov 34.18;

5Pe cine păzește porunca, nu-l va atinge nici o nenorocire, dar inima înțeleptului cunoaște și vremea și judecata.

6Căci pentru orice lucru este o vreme și o judecată și nenorocirea paște pe om.

Ecl 3.1;

7Dar el nu știe ce și cum se va întâmpla, căci n-are nici cine-i spune.

Prov 24.22;Ecl 6.12;Ecl 9.12;Ecl 10.14;

8Omul nu este stăpân pe suflarea lui ca s-o poată opri, și n-are nici o putere peste ziua morții; în lupta aceasta nu este izbăvire, și răutatea nu poate scăpa pe cei răi.

Ps 49.6-7;

9Toate acestea le-am văzut, și mi-am îndreptat inima spre tot ce se face sub soare. Este o vreme când un om stăpânește peste alt om, ca să-l facă nenorocit.

10Atunci am văzut pe cei răi îngropați și ducându-se la odihna lor, iar pe cei ce lucraseră cu neprihănire depărtându-se de locul sfânt și uitați în cetate. Și aceasta este o deșertăciune!

Iov 14.5;

11Pentru că nu se aduce repede la îndeplinire hotărârea dată împotriva faptelor rele, de aceea este plină inima fiilor oamenilor de dorința să facă rău.

Ps 10.6;Ps 50.21;Isa 26.10;

12Totuși, măcar că păcătosul face de o sută de ori răul și stăruie multă vreme în el, eu știu că fericirea este pentru cei ce se tem de Dumnezeu, și au frică de El.

Isa 65.20;Rom 2.5;Ps 37.11-19;Prov 1.32-33;Isa 3.10-11;Mat 25.34-41;

13Dar cel rău, nu este fericit și nu-și va lungi zilele, întocmai ca umbra, pentru că n-are frică de Dumnezeu.

14Este o deșertăciune care se petrece pe pământ: și anume sunt oameni neprihăniți, cărora le merge ca și celor răi care fac fapte rele, și sunt răi, cărora le merge ca și celor neprihăniți, care fac fapte bune. Eu zic că și aceasta este o deșertăciune.

Ps 73.14;Ecl 2.14;Ecl 7.15;Ecl 9.1-3;

15Am lăudat dar petrecerea, pentru că nu este altă fericire pentru om sub soare decât să mănânce și să bea și să se înveselească; iată ce trebuie să-l însoțească în mijlocul muncii lui, în zilele vieții pe care i le dă Dumnezeu sub soare.

Ecl 2.24;Ecl 3.12-22;Ecl 5.18;Ecl 9.7;

16Când mi-am pus inima să cunosc înțelepciunea și să mă uit cu băgare de seamă la truda pe care și-o dă omul pe pământ - căci omul nu vede somn cu ochii, nici zi nici noapte, -

17am văzut atunci toată lucrarea lui Dumnezeu, am văzut că omul nu poate să pătrundă ce se face sub soare; oricât s-ar trudi el să cerceteze, tot nu va putea afla; și chiar dacă înțeleptul ar zice că a ajuns să înțeleagă, tot nu poate să găsească.

Iov 5.9;Ecl 3.11;Rom 11.33;Ps 73.16;

## 1 2 4 6 < 9 > 12

1Da, mi-am pus inima în căutarea tuturor acestor lucruri, am cercetat toate aceste lucruri, și am văzut că cei neprihăniți și înțelepți, și faptele lor, sunt în mâna lui Dumnezeu, atât dragostea cât și ura. Oamenii nu știu nimic mai dinainte; totul este înaintea lor în viitor.

Ecl 8.14;

2Tuturor li se întâmplă toate deopotrivă: aceeași soartă are cel neprihănit și cel rău, cel bun și curat ca și cel necurat, cel ce aduce jertfă, ca și cel ce n-aduce jertfă; cel bun ca și cel păcătos, cel ce jură ca și cel ce se teme să jure!

Iov 21.7;Ps 73.3-13;Mal 3.15;

3Iată cel mai mare rău în tot ce se face sub soare: anume că aceeași soartă au toți. De aceea și este plină inima oamenilor de răutate, și de aceea este atâta nebunie în inima lor tot timpul cât trăiesc. Și după aceea? Se duc la cei morți.

4Căci cine este scutit? Oricine trăiește, tot mai trage nădejde; căci un câine viu face mai mult decât un leu mort.

5Cei vii, în adevăr, măcar știu că vor muri; dar cei morți nu știu nimic, și nu mai au nici o răsplată, fiindcă până și pomenirea li se uită.

Iov 14.21;Isa 63.16;Iov 7.8-10;Isa 26.14;

6Și dragostea lor, și ura lor, și pizma lor, de mult au și pierit, și niciodată nu vor mai avea parte de tot ce se face sub soare.

7Du-te, dar, de mănâncă-ți pâinea cu bucurie, și bea-ți cu inimă bună vinul; căci de mult a găsit Dumnezeu plăcere în ce faci tu acum.

Ecl 8.15;

8Hainele să-ți fie albe, în orice vreme, și untdelemnul să nu-ți lipsească de pe cap.

9Gustă viața cu nevasta, pe care o iubești, în tot timpul vieți tale deșarte, pe care ți-a dat-o Dumnezeu sub soare, în această vreme trecătoare; căci aceasta îți este partea în viață, în mijlocul trudei cu care te ostenești sub soare.

Ecl 2.10-24;Ecl 3.13-22;Ecl 5.18;

10Tot ce găsește mâna ta să facă, fă cu toată puterea ta! Căci, în locuința morților, în care mergi, nu mai este nici lucrare, nici chibzuială, nici știință, nici înțelepciune!

11Am mai văzut apoi sub soare că nu cei iuți aleargă, că nu cei viteji câștigă războiul, că nu cei înțelepți câștigă pâinea, nici cei pricepuți bogăția, nici cei învățați bunăvoința, ci toate atârnă de vreme și de împrejurări.

Amos 2.14-15;Ier 9.23;

12Căci omul nu-și cunoaște nici măcar ceasul, întocmai ca peștii prinși în mreaja nimicitoare, și ca păsările prinse în laț; ca și ei sunt prinși și fiii oamenilor în vremea nenorocirii, când vine fără veste nenorocirea peste ei.

Ecl 8.7;Prov 29.6;Luc 12.20-39;Luc 17.26;1Tes 5.3;

13Am mai văzut următoarea înțelepciune sub soare, și mi s-a părut mare.

14Era o mică cetate, cu puțini oameni în ea; și a venit asupra ei un împărat puternic, a împresurat-o, și a ridicat mari întărituri împotriva ei.

2Sam 20.16-22;

15În ea se afla un om sărac dar înțelept, care a scăpat cetatea cu înțelepciunea lui. Și nimeni nu se gândise la omul acela sărac.

16Atunci am zis: "Mai bună este înțelepciunea decât tăria!" Totuși înțelepciunea săracului este disprețuită, și nimeni nu-l ascultă.

Prov 21.22;Prov 24.5;Ecl 7.19;Ecl 9.18;Marc 6.2-3;

17Cuvintele înțelepților, ascultate în liniște, sunt mai de preț decât strigătele unuia care stăpânește între nebuni.

18Înțelepciunea este mai de preț decât sculele de război; dar un singur păcătos nimicește mult bine.

Ecl 9.16;Ios 7.1-12;

## 1 2 4 6 8 < 10 > 12

1Muștele moarte strică și acresc untdelemnul negustorului de unsori; tot așa, puțină nebunie biruie înțelepciunea și slava.

2Inima înțeleptului este la dreapta lui, iar inima nebunului la stânga lui.

3Și pe orice drum ar merge nebunul, peste tot îi lipsește mintea, și spune tuturor că este un nebun!

Prov 13.16;Prov 18.2;

4Când izbucnește împotriva ta mânia celui ce stăpânește, nu-ți părăsi locul, căci sângele rece te păzește de mari păcate.

Ecl 8.3;1Sam 25.24;Prov 25.15;

5Este un rău pe care l-am văzut sub soare, ca o greșeală, care vine de la cel ce cârmuiește:

6nebunia este pusă în dregătorii înalte, iar bogații stau în locuri de jos.

Est 3.1;

7Am văzut robi călare, și voievozi mergând pe jos ca niște robi.

Prov 19.10;Prov 30.22;

8Cine sapă groapa altuia, cade el în ea, și cine surpă un zid, va fi mușcat de un șarpe.

Ps 7.15;Prov 26.27;

9Cine sfărâmă pietre, este rănit de ele, și cine despică lemne este în primejdie.

10Când se tocește fierul, și rămâne neascuțit, trebuie să-ți îndoiești puterile; de aceea la izbândă ajungi prin înțelepciune.

11Când mușcă șarpele, fiindcă n-a fost vrăjit, vrăjitorul n-are nici un câștig din meșteșugul lui.

Ps 58.4-5;Ier 8.17;

12Cuvintele unui înțelept sunt plăcute, dar buzele nebunului îi aduc pieirea.

Prov 10.32;Prov 12.13;Prov 10.14;Prov 18.7;

13Cel dintâi cuvânt care-i iese din gură este nebunie, și cel din urmă este o nebunie și mai rea.

14Nebunul spune o mulțime de vorbe, măcar că omul nu știe ce se va întâmpla, și cine-i va spune ce va fi după el?

Prov 15.2;Ecl 3.22;Ecl 6.12;Ecl 8.7;

15Truda nebunului obosește pe cel ce nu cunoaște drumul spre cetate.

16Vai de tine, țară, al cărei împărat este un copil, și ai cărei voievozi benchetuiesc de dimineață!

Isa 3.4-12;Isa 5.11;

17Ferice de tine țară, al cărei împărat este de neam mare, și ai cărei voievozi mănâncă la vremea potrivită, ca să-și întărească puterile, nu ca să se dedea la beție!

Prov 31.4;

18Când mâinile sunt leneșe, se lasă grinda, și când se lenevesc mâinile, plouă în casă.

19Ospețele se fac pentru petrecere, vinul înveselește viața, iar argintul le dă pe toate.

Ps 104.15;

20Nu blestema pe împărat, nici chiar în gând, și nu blestema pe cel bogat în odaia în care te culci; căci s-ar putea întâmpla ca pasărea cerului să-ți ducă vorba, și un sol înaripat să-ți dea pe față vorbele.

Ex 22.28;Fapt 23.5;

## 1 2 4 6 8 < 11 >

1Aruncă-ți pâinea pe ape, și după multă vreme o vei găsi iarăși!

Isa 32.20;Deut 15.10;Prov 19.17;Mat 10.42;2Cor 9.8;Gal 6.9-10;Evr 6.10;

2Împarte-o în șapte și chiar în opt, căci nu știi ce nenorocire poate da peste pământ.

Ps 112.9;Luc 6.30;1Tim 6.18-19;Mic 5.5;Efes 5.16;

3Când se umplu norii de ploaie, o varsă pe pământ. Ori încotro ar cădea copacul, fie spre miazăzi, fie spre miazănoapte, în locul unde cade, acolo rămâne.

4Cine se uită după vânt, nu va semăna, și cine se uită după nori, nu va secera.

5Cum nu știi care este calea vântului, nici cum se fac oasele în pântecele femeii însărcinate, tot așa nu cunoști nici lucrarea lui Dumnezeu, care le face pe toate.

Ioan 3.8;Ps 139.14-15;

6Dimineața, seamănă-ți sămânța, și până seara nu lăsa mâna să ți se odihnească, fiindcă nu știi ce va izbuti, aceasta sau aceea, sau dacă amândouă sunt deopotrivă de bune.

7Dulce este lumina și o plăcere pentru ochi să vadă soarele.

Ecl 7.11;

8Deci, dacă un om trăiește mulți ani, să se bucure, în toți anii aceștia, și să se gândească ce multe vor fi zilele de întuneric. Tot ce va veni este deșertăciune.

9Bucură-te, tinere, în tinerețea ta, fii cu inima veselă cât ești tânăr, umblă pe căile alese de inima ta și plăcute ochilor tăi; dar să știi că pentru toate acestea te va chema Dumnezeu la judecată.

Num 15.39;Ecl 12.14;Rom 2.6-11;

10Gonește orice necaz din inima ta, și depărtează răul din trupul tău; căci tinerețea și zorile vieții sunt trecătoare.

2Cor 7.1;2Tim 2.22;Ps 39.5;

## 1 2 4 6 8 10 < 12

1Dar adu-ți aminte de Făcătorul tău în zilele tinereții tale, până nu vin zilele cele rele și până nu se apropie anii, când vei zice: "Nu găsesc nici o plăcere în ei";

Prov 22.6;Plân 3.27;2Sam 19.35;

2până nu se întunecă soarele, și lumina, luna și stelele, și până nu se întorc norii îndată după ploaie;

3până nu încep să tremure paznicii casei (mâinile), și să se încovoaie cele tari (picioarele); până nu se opresc cei ce macină (dinții), căci s-au împuținat; până nu se întunecă cei ce se uită pe ferestre (ochii);

4până nu se închid cele două uși dinspre uliță (buzele), când uruitul morii slăbește, te scoli la ciripitul unei păsări, glasul tuturor cântărețelor se aude înăbușit,

2Sam 19.35;

5te temi de orice înălțime, și te sperii pe drum; până nu înflorește migdalul cu peri albi, și de abia se târăște lăcusta, până nu-ți trec poftele, căci omul merge spre casa lui cea veșnică, și bocitorii cutreieră ulițele;

Iov 17.13;Ier 9.17;

6până nu se rupe funia de argint, până nu se sfărâmă vasul de aur, până nu se sparge găleata la izvor, și până nu se strică roata de la fântână;

7până nu se întoarce țărâna în pământ, cum a fost, și până nu se întoarce duhul la Dumnezeu, care l-a dat.

Gen 3.19;Iov 34.15;Ps 90.3;Ecl 3.21;Num 16.22;Num 27.16;Iov 34.14;Isa 57.16;Zah 12.1;

8O, deșertăciune a deșertăciunilor, zice Eclesiastul; totul este deșertăciune.

Ps 62.9;Ecl 1.2;

9Pe lângă că Eclesiastul a fost înțelept, el a mai învățat și știința pe popor, a cercetat, a adâncit și a întocmit un mare număr de zicători.

1Împ 4.32;

10Eclesiastul a căutat să afle cuvinte plăcute, și să scrie întocmai cuvintele adevărului.

11Cuvintele înțelepților sunt ca niște bolduri; și, strânse la un loc, sunt ca niște cuie bătute, date de un singur stăpân.

12Încolo, fiule, ia învățătură din aceste lucruri; dacă ai voi să faci o mulțime de cărți, să știi că n-ai mai isprăvi, și multă învățătură obosește trupul.

Ecl 1.18;

13Să ascultăm dar încheierea tuturor învățăturilor: Teme-te de Dumnezeu și păzește poruncile Lui. Aceasta este datoria oricărui om.

Deut 6.2;Deut 10.12;

14Căci Dumnezeu va aduce orice faptă la judecată, și judecata aceasta se va face cu privire la tot ce este ascuns, fie bine, fie rău.

Ecl 11.9;Mat 12.36;Fapt 17.30-31;Rom 2.16;Rom 14.10-12;1Cor 4.5;2Cor 5.10;